Ärge ehmuge! See olen mina - muistne hing Mbla.
Ma olen väga vana hing. Inimesed saavad pidevalt teada midagi uut,
aga mina olen nii vana, et olen unustanud ka selle, mida teadsin varem.
Ma peitsin ennast keset Aafrikat kuiva kaevu põhjas
ja tegelesin ühe tähtsa asjaga: tegin näo, et olen äärmiselt hõivatud, et mul pole aega.
See on parim viis varjata, et sa mitte midagi ei tea ja et sa seda häbened.
Aga üks iidne lugu on mul siiski meeles.
Ja kohe ma selle teile...
Aafrika! Aafrika!
Vaikse Tðaadi järve kallastel
eluneb ammusest ajast palju linde ja loomi.
Ühel päeval otsustasid loomad ja linnud valida endale kuninga.
"Pea silmas," ütlesid loomad ja linnud lõvile, "oled nüüd meie kuningas ja pead püüdma olla
kõige vapram, kõige tugevam, kõige targem, kõige ilusam!"
Mul pole midagi vaja püüda.
Kui te mind juba valisite loomade kuningaks,
siis seda ma ka olen!
KÕIGE, KÕIGE,
KÕIGE
Õnnitlen sündimise puhul, mina olen sinu ema.
Ema. Aga kes mina olen? - Sa oled tuvi, mu väike linnuke.
Kas see on hea - olla tuvi?
See on kõige parem asi kogu ilmas.
Õnnitlen sündimise puhul, mina olen sinu ema.
Aga kes mina olen? - Sa oled krokodill, lapsuke.
Kas see on hea - olla krokodill?
See on kõige parem asi kogu ilmas.
Ja ka lõvile ja tema kaasale lõviemale sündis pojake.
Aga tema ei küsinud midagi oma emalt,
sest lõvipojad hakkavad kuulma ja nägema alles 12 päeva pärast sündimist.
Kes sina oled? - Ma olen tuvi.
Kas see on hea - olla tuvi? - Vaata!
Sel juhul tahan mina ka tuvi olla.
Lendame! - Lendame!
Kes sina selline oled? - Ma olen tuvi.
Ei-ei! Ta ei ole üldse tuvi, ta ei oska lennata.
Ja kes sina oled? - Mina? Ma olen krokodill.
Ja kas see meeldib sulle - olla krokodill?
Vaata!
Siis hakkan mina ka krokodilliks.
Kuidas sa krokodilliks hakkad, kui sa ei oska ujuda?
Kes ma siis olen?
Aga kes sina oled?
Kuidas sa mind küll ehmatasid! Olen hüään.
Sina oled hüään, aga kes mina olen? - Sina? Sa oled lõvi,
loomade kuningas.
Aga kas see on hea - olla loomade kuningas?
See on kõige suurepärasem, mis saab ilmas olla, sest loomade kuningas
on kõige vapram, kõige tugevam, kõige targem ja kõige ilusam.
Miks sa naerad? - Sest ma olen närviline.
Kui sa oled suureks kasvanud, ära unusta, et mina ütlesin sulle esimesena tõtt!
Et sa oled kõige, kõige, kõige! Selge?!
Ma olen kõige, kõige, kõige, kõige!
- Ma olen hõivatud, hõivatud, hõivatud!
Hõivatud! - Kes mulle vastas?
Pole sinu asi!
Aga kes sa üldse oled? - Mina? Olen lõvi.
Misasi?! - Loomade kuningas!
Kõige vapram, kõige tugevam, kõige targem ja kõige ilusam!
Sa oled kõige lollim. Käi minema, see on minu kaev.
Ütle, Pole Sinu Asi, miks sa nimetasid mind kõige lollimaks?
Ei ütle, ise uuri järele. Ja kui aru ei saa, siis mine küsi
kelleltki teiselt. Aga mina olen hõivatud, hõivatud, hõivatud!
Hõivatud!
Miks sa mind hammustasid?
Sinu saba! Nüüd ma tõmban pisut hinge ja hammustan sind ninna!
Kas sa tõesti ei karda mind?
Ma ei karda mitte kedagi, ma kaitsen oma sipelgapesa.
Ära hammusta mind ninna, ma usun sind!
Sa oled tõesti minust vapram. Aga mina olen kõige tugevam!
Sa oled kõige lollim!
Miks ka sina mõtled, et ma olen kõige lollim? Ütle mulle, sa vapper sipelgas.
Ei ütle, mõtle ise!
Ja kui sa aru ei saa, otsi üles kiilaspäine elevant ja küsi temalt.
Kui ta üldse tahab sinuga rääkida!
Vaata seljataha! Räägi valjemalt!
Tervist!
Ta kuulis sind.
Ta märkas sind.
Ta pole sinu peale pahane.
Ta küsib sinu kohta.
Vasta!
Ma olen lõvi, loomade kuningas, kõige tugevam!
Vaiki!
Ema!
Sa päästsid mu. - Ära täna mind.
Kas said aru, miks kiilas elevant sinu peale vihastas?
Sain, sain. Ma pole kõige vapram ega kõige tugevam.
Aga ikkagi olen ma kõige targem ja kõige ilusam!
Meie, kotkad, tõuseme nii kõrgele taevasse, et puudutame tiivaga päikest.
Üleval pole midagi muud peale päikese, aga sealt on kaugele näha.
Kuula ja pea meeles:
ära ütle, et oled vapper, kohtad kedagi kaugelt vapramat.
Ära ütle, et oled tugev, kohtad palju tugevamat.
Ära ütle, et oled tark! - Kohtan kedagi palju targemat.
Sa mõistsid mind. Ja see on parim tänu su päästmise eest.
Hüvasti!
Ma unustasin küsida, kes on siis kõige ilusam?
Ja kuuldes lõvi möirgamist, ruttasid loomad ja linnud
vaikse Tðaadi järve kallastele.
Kuulake ja pidage meeles, mida ma teile ütlen.
Kui keegi teist nimetab mind kõige, kõige...
Kas mitte sina polnud see, kes ütles, et meie lõvi on kõige, kõige, kõige...?
Kas polnud see mitte sina, kes ütles, et meie lõvi on kõige, kõige...?
Kui keegi teist ütleb mulle, et ma olen
kõige vapram, kõige tugevam, kõige targem ja kõige ilusam,
rebin ma ta tükkideks!
Oo, võimas lõvi, loomade ja lindude kuningas!
Armusin sinusse esimesest pilgust ja tahan olla su kaasa.
Armusin sinusse esimesest pilgust.
Võid mind tükkideks rebida, ma ütlen ikkagi: sa oled kõige ilusam!
Ärge kartke! Võimas lõvi ei rebinud noorukest emalõvi tükkideks.
Ta vaid naeratas talle häbelikult. Just niiviisi!
Sest ta mõistis, et see, keda armastad,
on alati kõige, kõige, kõige, kõige...
Aga nüüd käige minema!
See on minu kaev!
Jutustas Pastella